Opetusohjelman tekeminen on saanut EU:n Life – Luonto rahoitustukea

Boreaalinen metsä
Osa pohjoisen havumetsävyöhykkeen taigaa

Taustaa
Maapallon havumetsät sijaitsevat 60 leveysasteen molemmin puolin sekä vuoristoissa ilmastoltaan sopivilla kohdilla. Laajimmillaan havumetsät ovat pohjoisella pallonpuoliskolla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa, missä niitä on yhteensä noin 15,8 miljoonaa neliökilometriä. Lauhkean alueen vuoristoissa mm. Kalliovuorilla, Himalajalla ja Atlasvuoristossa tavataan myös havumetsiä, missä ne ovat vallitsevina noin 3,3 miljoonan neliökilometrin alueella. Eteläisellä pallonpuoliskolla 60 leveysasteen tuntumassa on vain vähän mannerta. Tästä vain pieni osa on edullista havumetsien kehittymiseen.

Euraasian havumetsävyöhykettä kutsutaan taigaksi. Taigan leveys etelä- pohjoissuunnassa vaihtelee noin tuhannesta kilometristä (Fennoskandia) runsaaseen pariin tuhanteen kilometriin (Siperia). Vyöhyke ulottuu Atlantilta Tyynelle merelle. 
Koska alue on laaja, vaihtelevat myös alueen ilmasto-olot. Valtavasta koostaan huolimatta pohjoiset eli boreaaliset havumetsät eivät ole kuitenkaan kovin monimuotoisia verrattuna vaikkapa lauhkean vyöhykkeen lehtimetsiin. Borealisten havumetsät ovat kuusi- (Picea), mänty- (Pinus), lehtikuusi- (Larix) ja pihta- (Abies) sukujen jäsenten valtakuntaa. 

Suomen havumetsät ovat taigan läntisintä laitaa.  Suomen havumetsissä mänty (Pinus sylvestris) ja kuusi (Picea abies) ovat valtalajeina, lehtipuina ovat hies- ja rauduskoivu sekä haapa. Suomella onkin Ruotsin ohella vastuu luonnontilaisen taigan säilymisestä Euroopan unionin alueelle. Boreaalinen luonnonmetsä on yksi Euroopan unionin tärkeänä pitämä luontotyyppi.

Tuli on boreaalisen luonnonmetsää muokkaava voima (tulesta on tehtävä, valmistuu myöhemmin osaksi opetuspakettia). Kulot ja maastopalot aiheuttivat metsän rakenteeseen laikkuja. Laikkuisuus johtui siitä, että laikut olivat palaneet eri aikoina ja eri lailla, jolloin niissä oli meneillään boreaalisen metsän suksession eri vaiheita. Palot olivat yleensä vain muutaman hehtaarin laajuisia.  Pienialaisissa maan pintaa pitkin etenevässä pintapaloissa kaikki puut eivät kuole. Varsinkin vanha, kilpikaarnainen mänty kestää hyvin paloa. Mäntyjen kylkien palokoroja apuna käyttäen on arvioitu, että ennen ihmisen vaikutusta 0,52 % metsistä paloi vuosittain. Palot toistuivat samalla paikalla 50 – 200 vuoden välien. Kaikkein kuivimpina kesinä saattoi olla satojen neliökilometrien laajuisia metsäpaloja. Metsäpalo saattaa edetä myös latvustopaloina, joka tappaa puut. Metsäpaloista huolimatta boreaalisessa luonnonmetsässä oli alueita, jotka olivat pitkiä aikoja säästyneet kuloilta ja metsäpaloilta. 

Luonnontilaisessa boreaalisessa metsässä on keloja ja eri maatumisvaiheessa olevaa maassa makaavaa liekopuuta. On arvioitu, että lähes kolmannes luonnontilaisen havumetsän kokonaisbiomassasta on kuollutta puuta. Kuolevien, kuolleiden ja lahoavien puiden olemassaolo on välttämätöntä monelle harvalukuiselle ja harvinaiselle hyönteiselle ja sienelle. Kovakuoriaisten toukat syövät puuta lahottavien sienien rihmastoja. Puilla on tiettyyn lajiin sitoutuneita lahottajasienilajistonsa. Siksi on myös tiettyyn puulajiin sitoutunut hyönteislajisto.

Ihminen on muuttanut Suomen metsäluontoa voimakkaasti vasta viimeisten vuosisatojen aikana. Ensin kasken ja tervan poltto, myöhemmin teollinen puun käyttö ovat muuttaneet boreaalista metsää.
 Nykykäytännön mukaan:
-	Metsät uudistetaan 80 – 150 vuoden välien.
-	Kuollutta puuainesta ei jätetä metsään
-	Koneellisen puunkorjuun myötä tullut avohakkuu on taloudellisin tapa uudistaa metsä
-	Puun saamiseksi metsästä tehtaalle on maassamme maailman tihein metsäautotieverkosto
-	Metsäpalojen tehokas ehkäisy
-	Kasvatusmetsän puut ovat kaikki saman ikäisiä ja toisinaan lähes yhden puulajin metsiköitä.

Tästä seuraa:
Ikimetsiä ei pääse enää syntymään. Ikimetsissä mänty voit saavuttaa satojen vuosien iän, seistä kuolevana puuna ja keloina vuosikymmeniä ja lopulta maata metsän liekopuina lähes sata vuotta. Kuusi voi saavuttaa parin sadan vuoden iän. Kuolleen puun puutteen vuoksi talousmetsän ekosysteemistä puuttuu huomattava osa. Nykykäytännön seurauksena metsät pirstoutuvat eri-ikäisten taimikoiden, nuorten kasvatusmetsien ja hakkuukypsien metsiköiden mosaiikiksi, joita metsäautotiet erottavat toisistaan. Jotkut lajit hyötyvät kehityksestä, kuten hirvi, mutta osa luonnontilaisen boreaalisen metsän lajeista ei kykene elämään tällaisissa metsissä. Kulojen ja metsäpalojen vaikutusta metsän rakenteeseen ei voi korvata tekemällä avuhakkuita, vaikkakin avohakkuun luontainen metsittyminen tapahtuukin samantapaisen sukskession kautta kuin metsäpalon jälkeinen sukkessio on (lehtipuuvaihetta seuraa havupuuvaihe). Merkittäviä eroja on mm. palaneen puuaineksen puuttumisessa ja lahopuun määrän vähyydessä verrattuna kuloon tai metsäpaloon. Metsistä puuttuu puusukupolvien ja lahopuun jatkumo, jolloin samassa metsässä olisi kuolleita, kuolevia, vanhoja, keski-ikäisiä ja nuoria puita sekä pensas- ja kenttäkerroksessa puiden eri ikäisiä taimia. Kasvatusmetsiköistä poistetaan taimikon hoidon ja kasvatushakkuiden yhteydessä osa puista, jotta puiden energia ei kuluisi keskinäiseen kilpailuun elintilasta vaan se suuntautuisi pituus- ja paksuuskasvuun. Kuusi- ja mäntymetsälle viljellyillä aloilla raivausvaiheissa poistetaan myös runsaasti nuoria lehtipuita, mikä johtaa monotonisempaan metsän rakenteeseen. 

Etelä-Suomen metsien suojelun tila ja uhanalaiset lajit

Etelä – Suomen metsistä suojelun piirissä noin 1%, Pohjois-Suomessa noin 10%. Keskiarvo koko Suomelle on noin 5%.
Tällaisia metsiä, joiden ikä on yli 150 vuotta ja joita ei ole 30 vuoteen hakattu on etupäässä vain Pohjois-Suomessa. Etelä- Suomen metsien suojelun ongelman yksi ratkaisukeino on Metso-ohjelma, millä pyritään innostamaan maanomistajia vapaaehtoiseen määräaikaiseen luonnonarvojen ylläpitoon. 

Ennuste lajien häviämiselle voidaan tehdä käyttämällä luonnonmetsän pinta-alaa.
Metsälajeja on noin 20 000, joista 10% on sopeutuneita luonnonmetsiin. Jos 5% metsistä on luonnontilaisia, on noin 50 %  tästä lajistosta tuomittu häviämään. 

KOULUSSA SELVITETTÄVIÄ ASIOITA:
Karttakirjaa apuna käyttäen: 
- maapallon havumetsäalueet
- Taigan eri ilmasto-olosuhteet: sademäärä, kesän ja talven keskilämpötilat ja valo – olosuhteet ja niiden erot taigan eri osissa (myös mantereisuus – mereisyys, suurilmasto – pienilmasto, eri vuosien väliset vaihtelut – usean vuoden keskiarvo)
- millaisia ongelmia kasvit ja eläimet taigan eri osissa joutuvat ilmaston vuoksi kohtaamaan (sopeutuminen)
- metsänrajan sijainti tundran ja taigan eri alueille

Tutustu seuraaviin verkkosivuihin:
www.ymparisto.fi  Suomen ympäristöhallinon sivut. Etsi sivuilta boreaalisen metsän määritelmä, selaile uhanalaiset lajien listaa – ja tutustu sivustoihin.
www.mmm.fi   Maa- ja metsätalousministeriön sivut  Sivuilta löydät Metso – ohjelman kotisivut
Yllä olevilla sivuilla on hyvät hakuohjelmat käytössä.

www.evo.hamk.fi/Evo-Life/   Evo – eteläsuomalaisen metsäluonnon suojelua ja tiedotusta – projektin kotisivut  Millaisia ennallistamistoimia tehdään Evon natura-alueella

Lähteet:
Ilkka Hanski, Jan Lindström, Jari Niemelä, Hannu Pietiäinen, Esa Ranta (1998): Ekologia. 580 s. WSOY
Ilkka Hanskin esitelmä Lammin biologisen aseman juhlaseminaarissa 29.10.2003.

BOREAALISTA LUONNONMETSÄÄ JA TALOUSMETSÄÄ
Paritehtäviä
Etsi Syrjänalusen luontopolun eli harjupolun varrelta kasvatusmännikkö, kasvatuskuusikko ja vanha metsä.
Vertaa eri kohteita ja merkitse tiedot oheisiin taulukoihin. Etsi vähintään neljä erilaista metsikköä. Vanhaa metsää on Harjupolun varrella Syrjänalusen harjun rinteen eteläosassa.

Kohteen numero ja paikka _________________________________________ 
Arvioi polulta käsin noin 20 x 20 metrin alalta puiden lukumäärä laji (mänty, kuusi, koivu, haapa, jokin muu puu). Laske kuolleet puut ja maapuut, myös hyvin lahot puut, jotka sattuvat olemaan kokonaan tai osittain ruudullasi. Piirrä paperin alaosaan havainnekuva puuston latvuston rakenteesta sivulta. Yksi soikio vastaa yhtä latvusta. Kiinnitä huomiota latvusten kerroksellisuuteen ja kokoon ja latvuksien sijaintia suhteessa toisiin puihin. Mitta-asteikkona ovat suhteelliset mitat eli: keskenään samankokoisia latvuksia merkitään samankokoisella ympyrällä. 

Puiden lukumäärä					klp
Mäntyjä		
Kuusia 		
Koivuja		
Haapoja		
Muita puita		
Yhteensä:		
		
Pystyssä olevia kuolleita puita		
Maassa olevia kuolleita puita		
Yhteensä:		

Havainnot metsänhoidosta ja metsän rakenteesta ja latvuksesta: